Vad fan är det nu?
Jaha, du. Det var du som tog den där, du.
Ett skott.
Kött, blåbär...
Vad i helvete?
Ett käkben.
–Från vadå? –Inte fan är det hund i alla fall.
Hörru, du får kissa i blomkrukan.
Vad är det?
Varför kommer han nu?
Ja, du blir glad när de kommer. Jag vet.
Så. Häpp.
Så, kom.
Nu är det fan bevisat att du och den här hunden är i maskopi.
Han väckte mig när du var en halvmil härifrån.
Det är så mycket känslor.
Och snart går flyttlasset, har jag hört.
Bra! Då far vi, hör ni.
–Jaha, vart då? –Till Piksinranta.
Jag har lovat Pantzare att se till fäboden hans.
Småungarna är där och dricker folköl.
Och vi måste åka fyrhjulsdrivet.
Och vi måste vara tre, om vi kör fast i gyttjan där.
Så kan ju packa dina flyttlådor lite senare.
–Var har du Vera? –Jag vet inte.
Hon mumsar väl hästskit i nån hage.
Och henne ska du tvinga med till Stockholm?
Klä på dig nu. Kaffet kallnar.
Hur har du det med stockholmaren?
–Med Måns, menar du? –Måns hette han. Just det.
Börjar han inte bli orolig nu när du skjuter på flytten hela tiden?
Jag ska ju flytta på söndag. Bilen är beställd.
Jag begriper inte varför du inte skaffar dig en karl här uppe.
Krister, vänta ett tag. Kör lite långsammare, är du snäll.
Dörren är trasig. Får jag låna dumfånen ett tag?
Vilka är det som bor här?
Solbritt Uusitalo och hennes barnbarn, lille Markus.
Nej... Konstigt.
Hon markerar.
–Solbritt? Markus? –Sivving, vänta där.
Solbritt? Hallå?
–Hittar ni nåt? –Stanna där nere, Sivving.
–Pojken... –Helvete.
Hey, hey... Så, du behöver inte vara rädd.
Ta det lugnt... Vänta.
Kom. Så. Lilla vännen, det blir bra.
Vera? Vad gör du här?
Hej. Det är ingen fara.
Vi spärrar av mot ladan...
Vi vill prata lite med dig.
Förstår han ens vad som har hänt?
Vill du ha fika?
Arma pojk. Vart ska han ta vägen?
Det måste vara en psykopat till att få till nåt sånt.
Ja, nu ska vi inte rusa iväg.
Fan, det här är fan det sjukaste.
Vem var Solbritt Uusitalo? Har det förekommit hot–
–nån svartsjuk pojkvän kanske?
–Eller flickvän. –Vi får höra oss för på byn.
Här är hennes mobilnummer. Kolla samtalslistor, SMS–
–även raderade om det går. Allt.
–Mobilen? –Den är inte hittad än.
Och så måste vi försöka prata med pojken.
–Han kan ju ha sett alltihop. –Okej, jag tar det.
–Tjena. –Hej.
Vad tror du om svartsjukedrama?
Känns det inte lite iscensatt?
–Så pappan är också död? –Ja. I en bilolycka.
Och nu farmor. Det vilar en förbannelse över släkten Uusitalo.
–Mamman, då? –Bor i Enköping med nya gubben.
Så henne ska man nog inte räkna med.
–Och det finns inga andra släktingar? –Jo...
Solbritts faster på hospis.
Och Solbritts kusin. Ja, det var väl alla.
Tintin hittade ju dig i din fina koja. Brukar du sova där?
Markus, var det nån som kom hem till dig och farmor i går?
Såg du vem det var?
Så... Så ja.
Nämen, jag tror minsann vi har en liten vildhund på besök.
Jo, nog hade hon en käresta alltid. Med kuk.
"Den står i givakt för dig. Kan jag komma förbi?"
"Vet att vi inte borde, men jag måste få se dig."
Inget svar på två dagar, sen: "Jag behöver dig. Svara."
–Läs slutet på konversationen. –"Jag vill inte mer."
–"Lämna mig i fred! Solbritt." –Hon gjorde slut i går.
–Har du spårat numret? –Telia kontantkort, oregistrerat.
Kontantkort säljs i serier, så vi kanske kan hitta återförsäljaren.
Topp, då fixar du det.
Japp...
Jo, jag fick ju tag på Markus mamma.
–Det var "inte läge" att komma upp. –Ska han åka ner?
Solbritt hade ju tagit över vårdnaden.
Mammans nya gubbe ville inte ha fler ungar.
Herregud, vad är det för jävla människor?
Solbritt hade en kusin i stan. Jag kan åka dit.
Men vad gör vi nu?
Jag har ju inte direkt nån erfarenhet av ungar.
Men hundar är jag rätt bra på.
–Hej. Är det Maja Larsson? –Ja.
Hej. Rebecka Martinsson, åklagare.
Det gäller din kusin Solbritt Uusitalo.
Jag måste tyvärr meddela att vi har hittat henne död.
–Vad säger du? –Kan jag komma in?
Vi hittade henne i morse.
–Och Markus? –Han är oskadd.
Jag förstår att det kan kännas tungt, men jag behöver ställa några frågor.
Kan du berätta lite om Solbritt?
Ja, vad ska jag säga? Du vet hur folk är.
Några olika karlar och så spriten på det–
–och så är ryktet igång bland lantalaiset.
Efter att hon hade fått vårdnaden om Markus så rörde hon inte flaskan–
–men folk pratar ju skit ändå.
Har du nåt namn på nån som Solbritt hade en kärleksrelation med?
Nej, vi stod inte varann nära på det sättet.
Det var väl mest det att jag hällde kaffe i henne.
Hon och pojken var förbi här för nån vecka sen.
Åklagare Rebecka Martinsson. Det blev folk av dig med.
Jag kände mor och far din, förstår du.
Ja, då var det nog allt. Tack ska du ha.
Det här måste vara svårt för dig, Rebecka, med din historia.
Då hör vi av oss angående Markus.
Man ser det inte först, men sticken ligger i formationer.
Här, här och här. Över hela ryggen.
–En hötjuga. –1–0 till åklagarmyndigheten.
Jag hittade spår av rost i såren.
Inga synliga försvarsskador, så jag antar att...
...det första hugget var dödande.
–Och ändå fortsatte mördaren? –En massa skador vid madrassen.
Det tyder på att Solbritt dödades i sängen.
Att nån stod över henne och högg och högg–
–i en besinningslös handling. Kroppen full av adrenalin.
Ett tillstånd av vansinnigt raseri eller extatisk glädje.
Och nu till nästa gåta.
Se här.
–Vad är det? –Sågspån.
Varför hade Solbritt Uusitalo sågspån i sina sår?
1–1. Polismyndigheten kvitterar.
–Han måste ha letat efter nåt. –Som nog är bortplockat nu.
Kärleksbrev kanske? Fotografier?
Det är nåt som binder mördaren till offret.
Markus pappa dog i en bilolycka. Påkörd för två år sen.
"Gärningsmannen okänd."
Inga vittnen. Smitolyckor är helt för jävliga att utreda.
Kolla på det här. Hjalmar Lundbom, Bergakungen.
Mördaren har sinnesnärvaro att städa undan sågspånen–
–men lämnar kvar Solbritts mobil. Är inte det jävligt konstigt?
Folk under stress agerar irrationellt.
Och mobilen låg i tvättkorgen. Kanske inte hittade den.
Fy fan, sån sjuk brutalitet... Det oroar mig.
Vad fan är det här nu då?
Låt mig komma fram. Alldeles strax.
Hej. Ni var hos rättsläkaren. Vad sa han?
Har du kallat till det här?
Nej, en sån här händelse sprider sig som en löpeld.
Rebecka har ju inte slutat än.
Björnfot har bett mig ta över ärendet. Personligen.
Vad sa Pohjanen? Vi måste ge dem nåt.
Du kan inte bestämma nåt sånt utan att kontakta oss.
Jo, det kan jag.
Du har fem sekunder på dig att ge tillbaka utredningen.
Hur kan du låta dig manipuleras av von Post?
Han har rätt. Du är på väg bort härifrån.
Jag vill verkligen ha den här utredningen.
Ledsen. Beslutet är redan fattat.
Von Post ser för fan inte längre än sin egen noppade jävla näsa!
Vad bra. Då slutar jag nu. I dag.
Markus? Det är nån här som vill tala med dig.
Hej, Markus. Det är Maja, din farmors kusin.
Voff! Voff!
Det är en vildhund, förstår du.
–Oj då. Är vildhunden farlig? –Nej, inte om man är snäll.
–Vad säger socialen då? –De söker fosterfamilj som bäst.
Han får ju stanna här tills dess, antar jag.
Jag skulle kunna ta med honom om jag var lite yngre.
Men jag har ju också min gamla döende mamma att ta hand om.
Jag vågar inte leka med vildhunden i dag.
Får jag komma tillbaka nån annan dag och klappa honom?
–Hej, Rebecka. –Hej!
Jag har försökt prata med Markus, men han verkar ju ha det bra här.
Alla hundarna och Norrbottens snällaste polis.
Du, förlåt om jag var lite framfusig senast.
Men om du vill tala om din far och mor, kom förbi.
–Det finns mycket att berätta. –Ja, varför inte?
Vera leker. Det är sällan man ser henne så där tillgiven.
En märklig jycke.
Vart ska han ta vägen? Det är ingen som vill ha honom.
Nej. Kanske han kan få följa med till Saltsjöbaden?
Nej, jag tror att jag tar och rör på mig.
Ja, gör det. Gå hem och packa.
Låt bli det där. Jag tar det sen.
–Hej då. –Hej då.
Hej. Jobbar det nån som heter Hannes här? Där inne?
Matti joggade alltid förbi mig på onsdagar.
Vi tog ett dopp i sjön och åkte till jobbet.
Men inte den här morgonen?
Jag ringde Solbritt och han hade ju stuckit två timmar tidigare.
Så jag gav mig ut och letade längs vägen.
Och du hittade honom?
Han hade flugit en jävla bit in i terrängen.
Påkörd på en raksträcka i fullt dagsljus.
Ja, nu är inte jag polis, men det fanns inte ens några bromsspår.
–Så vad tänker du? –Ja, det kändes mer som...
–Som? –Som en jävla avrättning.
–God morgon. –God morgon.
Nå, vad har vi?
Dagtid är SMS:en skickade från en basstation i Kiruna.
Och på kvällarna från masten i Kurravaara.
–Han arbetar förmodligen i Kiruna... –Va?
Men vafan då... "Hen" arbetar förmodligen i Kiruna–
–men är bosatt i Kurravaara. Det är vår teori.
Sista messen skickades dock från Abisko. Bara timmar efter mordet.
Det ligger en timme från Kurravaara. Det kan fortfarande vara...
Hen.
Så vi kollar efter Kurravaara–bor–
–som jobbar i Kiruna och har koppling till Abisko.
–När ska vi förhöra pojken? –Han skäller ju mest.
–Traumatiserad. –Alltså har han sett något.
Mella, kan inte du ta kontakt med den där barnexperten från Umeå?
Be henne komma hit.
Katten har visst nio liv.
Jag har tittat närmare på Matti Uusitalos bilolycka.
Jag trodde du skulle till Tjockhult. Vad fan är det som luktar här?
Hans bästa vän tror det kan vara mord.
Varje onsdagsmorgon så joggar Matti till sin kollega Hannes.
Samma sträcka varje vecka. Dagsljus, raksträcka–
–och det finns inga bromsspår. Och gärningsmannen är borta.
Kan vara ett fyllo som inte vill åka dit.
Smitolyckor är vanliga.
Och omöjliga att lösa utan vittnen, som du sa. Det perfekta mordet.
Okej. Låt säga att Matti Uusitalo blev påkörd avsiktligt.
Vad har det med mordet på mamman att göra?
Jag vet inte, än.
Jag skulle mycket hellre jobba med dig, det vet du.
Ja, jag ska till Tjockhult.
Har du tid ett ögonblick?
Ja, jag sitter här med Martinssons brottmålsting. Men jag klagar inte.
Hon har förberett allt. Skrivit förhandlings–PM, frågelista–
–till och med utkast till slutpläderingar.
Jag vill försäkra mig om att hon håller sig borta från min utredning.
–Kan du ta det med henne? –Du behöver inte vara orolig.
Rebecka har sagt upp sig med omedelbar verkan.
–Vad gör hon här, då? –Hon får snart fullt upp med annat.
Delägare i Meier & Ditzinger förpliktar, ska du se.
Hon kommer att gå långt, den där tjejen.
Så här får jag sitta och begrunda–
–att jag kanske tappat en av de bästa jurister jag nånsin haft.
–Det var väl inget mer eller? –Nej. Tack.
–Hej, fining. –Hej.
–Hur går det med tapeterna? –Det är fullständig kris.
Ska vi köra off–white? Eller old white?
Eller ska vi gå helt crazy bananas och köra en shaded white?
Vad säger du om det? Har du hunnit kolla?
Jag är mitt uppe i en utredning som kommer att vara klar på söndag.
–Sen kommer jag till dig. –Bra. Jag längtar.
Jag med. Puss.
Du behöver inte vara rädd. Alla är snälla här.
Hej, Markus. Jag heter Inger. – Hej.
–Hej. Krister. –Hej, Krister. – Kom, vi går hit.
Jaha... Så Martinsson åker tillbaka till Stureplan?
Det här blir spännande.
Sätt er här.
–Får ni rum båda två? –Jo.
Så. Jag tänkte vi skulle rita, Markus.
Du kan rita vad du vill. Det du tänker på.
Ditt hus, ditt rum eller din koja.
Ja, det går inte. Ni ser ju själva.
Min uppfattning är att pojken inte är redo att prata.
Ja, men det vet vi. Det är ju därför du är här.
För att hjälpa oss. Du kan för fan inte ge upp efter ett försök.
Det går inte, säger jag.
–Finns det nåt annat? Hypnos? –Han ska inte hypnotiseras.
Det går en mördare lös där ute. Han är enda vittnet. Sätt igång!
Inte i dag. Det kan förvärra traumat.
–Gå in nu, för helvete! –Han har förlorat allt precis!
–Markus talar när han vill tala. –Okej.
Maten är klar.
Kom, Tintin. Kom, kom.
Hej. Så du var här, va?
Stanna.
Tre familjefäder bosatta i Kurravarra, alla ostraffade.
Tore Mäki och Joakim Häggroth har båda fiskeark på Torne träsk.
Och Sam Wahlund vars bror jobbar på turiststationen i Abisko.
Kontantkortet är sålt på ett ställe i stan.
BeeWee Livs. Som ägs av...Somchai Ariyawong.
Det måste säljas mängder av såna kort.
Det är ett långskott, men har vi tur känner han igen nån av dem.
–Dörrknackningarna? –Nej, det är inget som sett nåt.
Och hur länge ska den där pojken fortsätta att spela hund?
Ja, ja. Ja, det kan vara värt ett försök på BeeWee.
Vi prövar det. Varsågod.
Men inga foton på oskyldiga till pressen bara.
Jag som skulle lägga upp det på Fejjan.
Du får aldrig gå dit igen. Förstår du det?
Du skulle ju se efter honom, byracka.
Nu stannar du på tomten. Fattar du det?
Markus? Du kan i alla fall nicka när jag talar till dig.
Vera! Kom. Hej på dig! Hej.
"'Förresten är jag trött också', säger Pondus."
"'Ska jag bära dig?' frågar djurskötaren vänligt."
"'Nej', säger Pondus, 'jag går själv.'"
Det är som en epidemi. Solbritt Uusitalo mördas i sitt hem–
–sonen Matti i en smitningsolycka och pappan av en björn.
Enligt obduktionen var Frans död när björnen hittade honom.
–Då förutsätter de en hjärtinfarkt. –Inte så konstigt. Han är över 90.
Jag ger mig fan på att han mördades också. Jag ska bevisa det.
Hur tänker du göra det?
Flyttar du på dig?
Tänk om det är nån som försöker utrota hela släkten Uusitalo.
Och tänk om Markus står på tur.
Jag hittade Markus vid det gamla gruvschaktet vid Vuolas.
Han följde efter Vera som jagade en tjäder.
Lämnar du honom ensam? Du är ju för fan ansvarig!
Säger du det? Ansvar, det är ju fan din grej.
Vad gör du ens här? Skulle du inte flytta?
Din fega jävel. Allt som betyder nåt, det skiter du i!
Kan du sticka?! Men stick nu!
Jävla hycklare.
Text: Pablo Diaz Bernal www.sdimedia.com